Vi bestemmer os for at nå til Månen...
Vi bestemmer os for at nå til Månen i dette årti,
ikke fordi det er nemt, men fordi det er svært.
- Se engang. - Hvor smukt.
Det er et af de største øjeblikke i mit liv...
Før Michelangelo kunne male Det Sixtinske Kapel,
måtte han opføre et stillads,
som gav ham adgang til loftet,
uden at han generede kapellets daglige funktion.
Han lavede voksmodeller for at studere den lysvirkning, han skulle gengive.
Og han måtte opfinde langsomt-tørrende pudsemørtel.
Han blev påtvunget tidsfrister af kirkefædrene
og paven, som bare ville have loftet færdigt.
Arbejdet var ubekvemt og langsommeligt,
maling og pudsemørtel dryppede ned i øjnene på dén mand,
som ikke var maler, men billedhugger.
Sådanne udfordringer dukker op i alle den menneskelige fantasis mesterværker.
Hvad enten verdens skabelse skal gengives på loftet i en kirke,
eller om vor opfattelse af verden skal tydeliggøres med en rejse
fra Jorden til Månen.
Femte afsnit
RENDEZVOUS med DØDEN
I lang tid var de eneste, som tænkte over
at rejse til Månen, science-fiction-forfattere.
HVOR ROBOTTER DØR
I oktober 1 957 opsendtes den sovjetiske Sputnik, og alt ændrede sig.
Nu var en månerejse en mulighed.
Spørgsmålet var: "Hvordan gør man det?"
Fire mdr. efter Sputnik mødtes von Braun med formanden for det aeronautiske råd.
FEBRUAR 1958
Han fremlagde de to bedste muligheder for en månerejse.
Der er to metoder. Den første kalder vi "direkte opsendelse".
Man bygger en enorm raket med en kapsel øverst.
Og tager direkte til Månen.
Den anden metode kaldes "trinvis opsendelse".
I stedet for at bruge én enorm raket,
sender vi flere mindre raketter op
med hver sin del af rumfartøjet.
Vi samler delene i kredsløbet...
og tager af sted.
Er disse to metoder de eneste måder at nå til Månen?
Ja.
Faktisk var der andre ideer.
Så vi tænkte: "Hvad kan vi gøre lige nu?"
Og så slog det ned i os.
Månen!
Man laver rendezvouset på Månens overflade.
- Problemet er ikke at komme derop. - Det er let.
- Nej. - Relativt.
- Problemet er at få folk tilbage. - Så vi siger...
Man sender fartøjer til Månen med brændstof og udstyr til tilbageturen.
Når astronauterne ankommer,
så har de alt, hvad de behøver til hjemturen.
Lad os få en mand til Månen i en fart.
Bare op med ham.
- Så sender vi ham forsyninger... - Indtil vi ved, hvordan vi får ham hjem.
Det lyder...
Nej... Jeg beklager, mine herrer.
Vi vil aldrig nogen sinde på Guds grønne Jord gøre sådan noget.
Beklager.
Enten var den trinvise opsendelse eller direkte opsendelse løsningen.
Og fartøjet, som lander på Månen, vil ligne dét dér?
Ja... Som dét dér.
Nej, det behøver slet ikke ligne det.
I Texas har ingeniøren Tom Dolan
fået en interessant idé.
Har I hørt om en russisk raketfyr, som hedder Jurij Kondratjuk?
Nej.
I 1916 opdagede han noget, vi har glemt i dag.
En måne-rejse drejer sig om vægt.
Denne tingest er 18-20 meter høj.
Flere hundrede tons...
Behøver man at sende alt dét til Månen? Nej.
Kondratjuk tænkte...
ligesom jeg tænker:
Man kan medbringe et lille letvægtsfartøj,
som man kun bruger til at lande med.
Noget... i dén retning.
Det kan ikke vende tilbage til Jorden.
Nej... Man vender tilbage i dét fartøj, som fragtede én fra Jorden.
Så må man foretage en sammenkobling i måne-kredsløb.
Nemlig. Braun foreslår sammenkobling i jord-kredsløb...
Jeg foreslår måne-kredsløb.
Vi har ikke prøvet en sammenkobling før.
Og du vil gøre det oppe ved Månen.
Vil det ikke være farligt?
Det ved jeg ikke.
Vil det?
Det er en meget interessant idé, mr. Dolan.
Lad os tænke over det.
- Jeg har skrevet en rapport. - Jeg har det hele i hovedet, mr. Dolan.
Tak, fordi vi måtte ulejlige Dem.
En måne-sammenkobling blev næppe andet
end en fodnote i rumforskningen,
hvis ikke rapporten om ideen var nået frem til NASA-ingeniøren
John Houbolt.
Først reagerede Houbolt som alle andre:
"Måne-sammenkoblings-metoden lignede bare en vild idé."
Men jo mere han læste, jo mere fornuftig virkede ideen.
Da Houbolt var færdig med rapporten, vidste han,
at det var sådan, man kom til Månen.
I de sidste uger har jeg skrevet denne rapport
om måne-sammenkoblingen. Jeg tror, den vil interessere jer.
Se Houbolt.
Houbolt læser en rapport og ser sig selv som Moses på vej ned fra bjerget.
- Han er lidt entusiastisk. - Entusiastisk? Han gør sig til grin.
I Heaton-komiteen fik han ikke engang lov til
at overvære det tekniske møde.
Han forstår vel hentydningen... og opgiver.
Jeg hører, han vil skrive til Seamans.
- Han har ikke reference til Seamans. - Det ved jeg.
- Han kan ryge ud. - Det ved jeg.
"Kære dr. Seamans, som en røst fra ødemarken"
"vil jeg gerne meddele nogle tanker,"
"som har optaget mig meget i de seneste måneder."
"Jeg har utallige gange..."
"prøvet at henlede NASA's opmærksomhed på emnet måne-sammenkobling."
"Desværre har interessen været ringe."
"Skal vi til Månen, eller ikke?"
Ja.
Det fortsætter endnu otte sider, efterfulgt af en 40-siders rapport... Gudfader!
Jeg kan ringe. Så hører vi ikke mere fra ham.
Nej. Skriv et svar til ham.
Skriv at hans idé er værdifuld, og at jeg giver den videre til Brainerd,
og se så, om denne mr. Houbolt ikke snart skal have ferie,
for han trænger til det.
"Som en røst fra ødemarken..." Okay.
Er idéen værdifuld?
Det er et spændende påfund.
Lidt farligt... Men vægtbesparende.
Måne-sammenkobling har ikke en levende chance,
men det er interessant.
Vi ses kl. 15.
I juli 1 962 vandt dén idé, som ikke havde en levende chance.
NASA bestemte, at sammenkobling ved Månen var den bedste vej til Månen.
Nu var spørgsmålet: Hvem skulle bygge måne-landeren?
Jeg hedder Tom Kelly.
En dag i 1 962 ventede jeg og de andre fra Grummans landings-team
på en opringning fra min chef Joe Gavin.
Hold op med at tromme med dén blyant, hvis du har dit liv kært.
Undskyld.
Noget nyt?
Ja, vi fik kontrakten.
Vi holder et minuts stilhed for de firmaer, som ikke fik kontrakten.
Dét her er vanvittigt.
Der sker måske ikke noget i den næste time.
Tilbage til arbejdet. Jeg giver jer besked.
Tom Kelly.
Hej, Koe.
Vi er... Jaså.
Okay... Tak, Joe.
Farvel.
I må desværre fortælle jeres koner og børn den dårlige nyhed.
I får ikke set meget til dem de næste år,
for vi fik nemlig kontrakten!
Du klarede det, Tom.
Nej, jeg prøver at ramme kanten.
Kontrakten... Du klarede det.
Vi klarede det ... Os alle sammen.
God historie...
- "Lokal Long Island-fyr får succes." - Ja.
"Lokal Long Island-fyr får regeringen til"
"at give lokalt firma en halv milliard dollars."
Boldene må du selv betale.
GRUMMAN ENGINEERINGS KONTORER JANUAR 1963
Hvis vægten ikke spillede nogen rolle, ville vi være færdige om et år.
Ja... Men vægten er det vigtigste.
Men kan vi finde nogle mini-astronauter, så er vi færdige om en måned.
De gav os syv år... Lad os bruge dem.
Syv år.
Lad os komme i gang.
Specifikationerne kræver fem ben. Jeg tror, at fire vil være bedre.
Den vil være lige så stabil, og benene vil ikke genere styreraketterne.
Prøv med et 8-kantet nedstignings-trin.
FEBRUAR 1963
Et rundt vil give for meget besvær.
Bob, hvor meget vejer de vinduer?
MARTS 1963
- 50 gram. - Bob.
- De rigtige? - Ja.
220-280 kilo, mindst.
- Virkelig? - Ja.
- Har vi brug for dem? - Ja, Tom.
Astronauterne vil gerne se, hvor de er.
Behøver de så store vinduer?
Ellers kan de jo ikke se noget fra deres sæder.
- Hvad? - Hvad hvis de ikke har brug for sæder?
- De må have sæder, John. - Hvorfor? De kan jo stå op under turen.
- De skal jo også lande. - I 1/6 tyngdekraft.
Benene tager stødet.
Hvis de står op, er de tættere på vinduet
og har et større synsfelt,
og så behøver vi ikke så store vinduer.
- Hvad mener du? - Interessant.
Men jeg tror ikke, det vil fungere.
Men godt forsøg.
Lad os hjælpe ham med at se det.
Hva' fanden er dét?
Dét lavede vi i stedet for at sove.
John, nu kan jeg se det.
MAJ 1963
Smukt. Jeg må ringe til Joe Gavin om budgettet.
En ting mere... varme-skjoldene...
De stjæler for meget vægt.
Jeg tror ikke, vi har brug for skjolde.
Der er 120 grader i sollys
og minus 150 i skygge... men hva' ska' vi med skjolde?
Sarkasme er en stor hjælp, Jim.
Måske kan vi klare problemet med noget andet end tidligere anvendte skjolde.
Mylar-film mellem lag af Kapton ...dækket af nikkelfolie.
Hvor tyndt er Mylar?
- 1/8000 del af en tomme. - Jaså.
Bare det er solidt.
Et par dusin lag hele vejen rundt.
...og mere ved styre-raketterne. Dét vil løse problemet, Tom.
Vi må teste det.
Lugerne.
To sammenkoblings-luger giver for meget vægt.
Jeg har talt med Owen i NASA
og John Healey fra North American, og vi er enige.
Vi må nøjes med én sammenkoblings- luge øverst
og en evakueringsluge foran.
Efter opstigningen fra Månen må vi sammenkoble i blinde.
Piloten kan følge sammenkoblingen i et vindue.
Endnu et vindue? Hvad med vægten?
Den bliver mindre end med en ekstra sammenkoblings-luge.
Så må piloten i LM foretage
en 90-graders akseændring.
Venstre krængning bliver venstre drejning.
- Venstre drejning bliver højre krængning. - Arnold.
Astronauter er kløgtige. De finder ud af det.
OKTOBER 1963
Okay. Vi er ikke færdige med lugerne.
Jeg har lige talt i telefonen med Pete Conrad.
På grund af de firkantede rygsække må vi lave en firkantet luge.
Prøvede du, på samme måde som Ed, at svinge dig ligesom Tarzan i går?
Ja... En rebstige duer ikke.
Jeg vil ringe til konfigurationsudvalget.
Vi anbringer trin på de forreste ben.
En ting mere. Nu hedder det ikke længere udflugts-modulet.
Alle mener, det lyder som en skole-udflugt.
Fra nu af er det bare måne-modulet.
Jeg vil bruge forkortelsen LM.
Hvis det kan glæde dig.
Fint.
Nu må vi hellere begynde at bygge dem.
MARTS 1964
Vi må filme alt, hvad vi laver.
For at vise NASA, hvor de 500 mio. er blevet af?
Og vise mine børn, hvor jeg var, da de voksede op.
Hver LM skulle håndlaves.
Der fandtes ingen leverandør af LM-dele,
og fordi alt i en LM var nyt,
måtte det testes, testes, testes.
Styreraketterne,
motorerne,
landingsstellet.
Vi måtte vide, hvordan LM reagerede
på intenst sollys og masser af støv.
Vi måtte vide, hvordan landingsstellet ville klare landing på en skråning.
Tusindvis af tester. Dag efter dag. I årevis.
Nogle tester gik fint.
Andre gik slet ikke.
Er det derfor, benet brækkede?
Jeg lavede åbenbart en fejlberegning for nogle måneder siden.
Alt er siden blevet baseret på dén.
Mr. Kelly... Jeg beklager.
- Hvornår fandt De ud af det? - I aftes.
Efter testen tjekkede jeg tallene.
Jeg forstår, hvis De...
De ved.
Tag hjem.
Og sørg for at blive udhvilet.
Se...
Kom De straks til mig med fejlen, eller prøvede De at redde Deres skind?
De gjorde noget godt.
Ikke dét her.
Dér er dårligt.
Men så længe folk åbent røber deres fejltagelser, har vi en chance.
Men fejer man det ind under gulvtæppet,
så når vi aldrig til Månen.
Sørg for at blive udhvilet.
Vi var bagud i forhold til tidsplanen lige fra begyndelsen.
Men fejlberegninger var kun en lille del af det.
Problemet var, LM ikke blot var ét rumskib, men to.
Nederste del af LM indeholder motoren,
som bruges ved landingsmanøvrerne.
Efter månevandringen tjener landingsdelen som rampe for opsendelsesdelen,
og i LM-cockpittet vil astronauterne stige op
og bringe sig i kredsløb
og møder kommando-modulet.
Denne opsendelsesdel hørte til LM-3.
LM-1 og LM-2 blev konstrueret og bygget til ubemandede test-opsendelser.
LM-3 ville blive det første i rummet, fløjet af astronauter.
Vi arbejdede hånd i hånd med astronauterne fra LM-programmets start.
De viste os, hvad vi havde lavet rigtigt...
og forkert.
De interesserede sig meget for LM-3,
men først i november 1 966 besluttede NASA,
hvilken besætning der skulle sendes op.
Jeg har lige talt med Deke Slayton.
De tre, som skal med
på den første bemandede LM-flyvning i rummet, er:
Kaptajn Jim McDivitt, en Gemini-veteran og en af de bedste piloter i rumprogrammet.
Kommando-modul-pilot Dave Scott, også Gemini-veteran.
Og som McDivitts LM-pilot Rusty Schweickart... Nybegynder.
Enhver besætning er god. Men disse fyre...
Vi er vist heldige,
for det bliver ingen nem mission.
Nu er vi i land, Jim. Kan vi snakke job nu?
Hvis du absolut vil.
Jeg har kigget på missions-planen. Den ser lidt skrap ud.
- Den er ret ambitiøs. - Ikke ambitiøs.
Umulig.
Alle fokuserer på vores tur med LM. Men dét er kun en lille del af det.
Enhver mission rummer én uprøvet ting, men her er omkring ti.
Første bemandede flyvning med LM, første sammen- og frakobling af en LM,
de første mænd i rummet i en LM.
Vi tager bare ud og flyver en LM, ikke?
Nej.
Før vi kan koble LM fra kommando-modulet,
må vi kunne foretage en nød-rumvandring mellem modulerne.
Rusty...
Du må tage en rumvandring med PLSS-rygsækken... Første afprøvning.
Dave, du bliver alene i kommando-modulet...
Også første gang dét sker.
Og så begynder det rigtig sjove:
Jeg affyrer styreraketterne for at se, om LM kan flyve.
Så starter Rusty og jeg nedstignings- motoren og begynder jomfrurejsen.
Vi ryger hundrede mil væk.
Om Gud vil, starter den uprøvede opstigningsmotor.
Så flyver Rusty og jeg tilbage til dig og laver den første bemandede sammenkobling.
Okay... Så er det kun ni ting, som aldrig har været prøvet før.
Giv mig en hånd med traileren.
I har ret... Det er meget for én mission. Måske for meget.
Hvis bare vi klarer halvdelen, så er det en succes.
Jeg glæder mig.
Scott tog til Downey for at arbejde med kommando-modulet.
McDivitt og Schweickart mødte os på Long Island.
GRUMMAN ENGINEERINGS KONTORER AUGUST 1967
Vil I se køretøjet og tage en tur?
- Orv, Far... Må vi? - Ja.
Bare du ikke leverer den tilbage med tom tank.
Det sværeste med LM var at få
tusinder af systemer til at arbejde sammen.
Det var som en balsal fuld af dansende, -
som dansede forskellige trin til musik, som ikke passede til nogen af dem.
SYSTEM-INTEGRATIONS-TEST
- Op med den TL. - Forstået.
TTCA... styreraketter er slukket.
Forstået, TC.
TTCA... styreraketter er slukket.
Dét ser ikke godt ud.
SYSTEM-INTEGRATIONS-TEST NR. 2
Vi prøver én gang til.
Forstået, TC.
Jøsses...
Du ligner mere og mere Steve McQueen i "Den store flugt".
Ja, jeg har sat nogle fyre til at grave en tunnel under øst-hegnet.
De når træerne på søndag.
Vi er klar igen.
Jeg tror, vi har fundet fejlen.
Lad os komme i gang.
SYSTEM-INTEGRATIONS-TEST NR. 3
- TFI... off. - Forstået.
- TFI power... off. - Forstået.
- R&D A... off. - Forstået.
Gudfader! Hvad går der af radaren?
Tom Kelly.
Hej. Lou.
Ja, jeg ved...
Ja, jeg ved, der er vanskeligheder.
Vi kan vel overholde tidsfristen?
Jeg må vide, om vi kan overholde datoen.
Hvis ikke, så må jeg tage nogle penge fra pengeskabet og flygte til Sydamerika.
Okay. Bob?
Ja.
- Arnie? - Ja.
- John? - Ja.
Den anden John?
Beklager, Tom. Cockpittet vil tage endnu tre uger.
- Vi kan også bruge nogle uger. - Det kan vi også.
Det kunne vi også.
Tom... Jeg har hørt, at Bolivia er et rart sted på denne årstid.
Det er så slemt, at jeg ikke engang kan spøge med det.
Vi overskred tidsplan og budget,
fordi budgetter og tidsplaner er baseret på
erfaringer med lignende projekter.
Vi anede ikke, hvor meget det ville koste at bygge LM... og hvor lang tid det tog.
Vi vidste kun, hvor meget tid, vi havde fået,
og at tiden var ved at løbe ud.
LM-3 skulle opsendes i efteråret 1 968,
og NASA måtte have den leveret om foråret.
Vi arbejdede døgnet rundt alle ugens dage,
men det var ikke nok.
I juni blev det besluttet at sende LM-3 til NASA som den var -
og færdiggøre arbejdet på Cape.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg er så ophidset.
Hvad er det værste, der kan ske?
Vi sender LM til NASA
og får den aldrig til at flyve, russerne vinder måne-kapløbet,
og inden 10 år lever vi alle under kommunismens jernnæve.
Præcis.
Kan du huske dengang 7 år føltes som lang tid?
Husker du dengang, da dét her kun måtte koste 500 millioner?
Jeg kan ikke engang huske, hvornår det måtte koste en milliard.
LM-3's flytning til Cape lettede desværre ikke presset.
KENNED Y RUMCENTER
Tom, der er stadig mindst hundrede fejl.
- Vi får det i orden til tiden. - Nej.
Dén tingest kan umuligt komme til at flyve om tre måneder.
Jim...
Jim, det er en god maskine. Den skal bare finjusteres lidt.
Du behøver ikke hviske, Tom. Den kan ikke høre dig.
Jeg ønsker også, at den kommer op.
Jeg ved, at tiden er knap. Om 18 måneder løber tiåret ud,
uden at vi har haft én bemandet Apollo-flyvning.
Men dét ændrer ikke ved, at LM-3 ikke er flyveklar.
Og det bliver den ikke foreløbig.
Dét må jeg meddele hovedkvarteret.
LM-3 er ikke flyveklar,
og efter Wally og 7-besætningens opsendelse i oktober,
bliver der ingen Apollo-flyvning før til foråret, vel?
- Korrekt. - Måske ikke.
George har luftet en ret vild idé.
Hvor vild?
Franks mission droppes.
Vi indskyder en ny C-mission forud for din mission.
Hvad går den ud på?
Vi sender kommando- og servicemodulet minus LM -
en tur omkring Månen i december.
Virkelig?
Hvad mener Frank om dét?
Jeg har ikke talt med Frank endnu. Jeg ville tale med dig først.
Jeg vil ikke miste jeres erfaring med LM-3.
Derfor sender vi Frank på denne mission forud for dig.
Men jeg ville høre, hvad du havde at sige, før jeg fortalte det til Frank.
Jeg sagde, at vi ville holde os til dén mission, vi har.
Godt.
Turen omkring Månen lyder flot, men jeg vil hellere flyve LM.
Dét sagde Dave også, da jeg ringede til Downey.
Han vil flyve kommando-modulet solo
for at slippe for os i et par timer.
Måske tager vi fejl.
Måske går vi glip af en historisk rejse.
Måske... Men det lyder, som om de bare skal på sightseeing.
Med alt det, vi skal lave, bliver vores mission sjov.
Ja, vi får en pragtfuld mission.
Forudsat at dén tingest kan flyve.
I efteråret fortsatte arbejdet med LM-3,
og Apollo-programmet kom i luften.
1 1. oktober, få mil fra det sted, hvor LM-3 blev finjusteret,
blev Apollo opsendt.
To måneder senere deltog Borman, Lovell og Anders
i Apollo 8's historiske rejse omkring Månen.
Imens blev der arbejdet på LM-3 døgnet rundt.
I februar havde George Skirla og Grumman-folkene -
testet hvert kredsløb og strammet hver møtrik.
LM-3 var klar.
MÅNE-MODUL 3 FØRST I RUMMET
- Jeg kan lide dens tilnavn. - "Edderkop"?
Meget passende navn.
- Kommando-modulet? - "Gumdrop".
North American sendte det hertil, pakket i blå plastic, ligesom gelé-drops.
Det lignede et.
Tag med os op og tjek, at alt er okay.
Jeg ville meget gerne med op.
Den er klar.
Det ved jeg.
Vi må tilbage til simulatoren.
- En smuk maskine, Tom. - Ja, ikke?
- Synes du virkelig, den er smuk? - Næh. Den ligner en toast-ovn med ben,
men det siger jeg ikke til ham.
- Vent, Bill. - Jeg skal følge ham til lufthavnen.
Han har brugt de sidste syv år på at bygge dén tingest.
Giv ham et øjeblik til at sige farvel.
Den kommer jo ikke hjem igen.
Nu var jeg færdig med LM-3.
Jeg kunne sætte mig i SPAN-lokalet i Houston og nyde forestillingen.
3. MARTS 1969
Men på opsendelsesdagen
var trykket i en af LM's brændstoftanke alt for højt.
KONTROLRUM
Er det helium-tanken?
Faktisk den super-kritiske helium.
- Hvad siger målingen? - Vi er stadig lige på kanten.
Hvad vil det sige?
Vi ville gerne ligge midt i toleranceområdet, men det gør vi ikke.
I værste fald?
Når LM bevæger sig væk fra kommando- modulet, og når de giver gas,
så kan overtryksventilen åbne.
Så vil vi miste nedturs-helium.
De kan dog komme op med opstignings-motoren,
men det vil ødelægge missionen.
Tom, hvad er den officielle Grumman-mening?
Vi er stadig inden for grænserne.
Den kommer til at flyve.
I de sidste minutter før opsendelsen
fik jeg tank-problemet ud af hovedet et øjeblik.
Jeg forestillede mig, hvordan der var i LM-3 lige nu.
Astronauterne siger, at den sidste del af nedtællingen
føles næsten fredfyldt.
Der må have været endnu mere fredfyldt i LM-3, indtil...
I minutter må det have været
som i en farveblandemaskine.
Som om rystelserne aldrig ville holde op... Men det gjorde de.
På missionens anden dag entrede Rusty som den første
en LM i rummet.
Senere, kort efter at Rusty og Jim slog landingsbenene ud,
skete noget katastrofalt.
Okay, landingsbenene er ude.
Fastgørelsen... Sikret?
Sikret.
Sekvens-kameraet... off.
GET... 45-1-1-3-5.
TFI telemetri... off.
TFI power off.
TFI, off.
- R&D A off. - TFI power, off.
R&D instrumentation A off?
Okay, Deke.
Jeg må anbefale, at vi dropper rumvandringen i morgen.
Forstået, Jim.
Jim... Hvis Rusty ikke laver rumvandringen...
Jeg er klar over følgerne, Dave.
Jeg tror bare ikke, det er sikkert.
Rusty, vi kan ikke anbringe dig i trykdragt med hjelm, hvis du risikerer at kaste op.
Vi følger listen i morgen og tjekker
så meget vi kan... uden at frakoble.
Sådan bliver det.
Hvis Rusty kastede op i dragten, ville han dø af kvælning,
inden Jim kunne få ham tilbage i LM og genskabe trykket.
Men uden Rustys test af rumdragten,
kunne LM ikke frakobles.
Vi forstod Jims rumvandring-aflysning, men vi var sønderknuste.
LM-3 skulle ikke flyve.
MISSIONENS DAG
Næste dag var stemningen i NASA ret dyster.
Stemningen lettede lidt, da en af Jims radiomeldinger fik alle til at smile.
Næsten alle.
- Houston... Apollo 9 her. - Houston her.
Vores venner fra Grumman bør støvsuge
den næste LM ekstra grundigt.
Flere løse ting svæver rundt.
Javel, dét skal vi giver videre.
Om lidt ville selv jeg smile.
Du ser ud, som om du har det bedre.
Ja... Jeg har det godt.
Hvor godt?
Rigtig godt.
Hvad så med at gå udenfor?
God idé.
- "Gumdrop"...Her er "Edderkop". - Ja?
Rusty siger, han har det meget bedre.
Måske skulle vi lade ham gå ud på platformen og trække frisk luft?
Dét lyder godt.
I 45 min. optog alle kameraer i Apollo den første
2- mands rumvandring i historien.
Rusty stod på LM-3's platform,
og Dave stod i lugen for at filme Rustys afprøvning af rum-rygsækken.
Da et af Daves kameraer strejkede,
trak han sig indenfor for at ordne det.
Dét gav Rusty noget hidtil uhørt på en rumvandring... Nemlig fritid.
I tre minutter havde han ikke andet at lave end at kigge på Jorden.
Da rum-rygsækken var afprøvet,
var det på tide at se, om LM-3 kunne flyve.
En dejlig maskine.
Den er ikke som en F-86.
Det er et klodset bæst.
Men den kan virkelig flyve.
Houston..."Spider". Vi er klar til at give landings-motoren gas.
Godt.
Nu ville det vise sig, om min beslutning lige før opsendelsen,
havde været rigtig.
Tanken skal nok holde.
Den skal nok holde.
20 procents kraft.
Lidt barskt.
Ja, vi slugte vist lidt helium.
Lad os prøve igen.
40 procent.
Houston..."Spider".
Alt ser godt ud.
En god affyring.
Hold øje med os, Davey.
Javel... Vi ses.
Jim og Rusty førte LM-3 1 1 0 mil bort fra kommando-modulet.
For at nå tilbage, måtte de frakoble nedstigningsdelen
og starte opstignings-motoren.
4 meter pr. sekund.
3 meter... Jeg har kontakt med dem.
5, 4, 3, 2, 1, motoren er slukket.
En god affyring. Ingen problemer.
Dér forsvinder halvdelen af vores rumfartøj.
Kort tid efter sammenkobledes LM-3 med kommando-modulet.
Missionen var slut.
Dén lyd har jeg ikke hørt i lang tid.
- Er du klar, Rusty? - Ja, Jim.
Vi ses oppe i kommando-modulet.
De vil sikkert ikke bruge en reserve, som de tror bliver syg, vel?
Det ved jeg ikke, Rusty.
Men hør her...
de få minutter udenfor, mens Dave arbejdede med kameraet...
Dét var noget helt specielt.
Jeg vil bare sige tak.
Jeg tvivlede kun, fordi jeg ikke ville lade dig gå udenfor og slå dig selv ihjel.
Dét vil jeg undgå resten af missionen.
All right... Vi ses indenfor.
Ja.
LM-3 skulle flyve endnu en gang, men denne gang alene.
Forbindelses-tunnelen er lukket. Sprængladningerne armeret...
Vi er klar.
Okay.
Farvel, Spider.
Forhåbentlig har jeg ikke glemt noget i den.
Først opfattede jeg LM som en spøg.
Men når man lærer den at kende...
Det er en smuk maskine.
Nu lyder jeg som Tom Kelly.
Ja, I har ret... Det er meget til én mission
Måske for meget.
Hvis vi bare kan klare halvdelen, så er det en succes.
Jeg glæder mig.
Apollo havde vist, at LM kunne flyve. I det mindste i jord-kredsløb.
To måneder senere bragte Apollo 1 0 Stafford og Cernan ned til
1 5000 meter over Månens overflade.
Dér er kampesten nok til at fylde Galveston-bugten.
Houston... Vi er nede imellem dem, Charlie.
Nu er der kun ét spørgsmål tilbage.
Det største spørgsmål.
Det er op til den næste LM at besvare det.
Jeg tog afsked med LM-3 som en stolt forælder,
der sender et barn på college.
Når jeg siger farvel til denne LM, er det som en forælder i gamle dage,
som ser barnet drage til den nye verden.
Nogen vil synes, jeg overreagerer.
En LM er ikke et barn, men en maskine. Og en maskine har ingen sjæl.
Vi skælder brødristere ud og giver vores biler navne,
men selv en LM er dog kun en samling ledninger,
kredsløb, skruer og møtrikker.
Og dog... Jeg tror, at hver en LM har en sjæl.
En sjæl fra alle de mennesker, som drømte om den og konstruerede den.
- Hvad nummer er dén her? - Det er LM-5.
- Tak, fordi I inviterede os i dag. - Det var så lidt, mr. Houbolt.
Mr. Houbolt, uden jer var her måske ingen i dag.
- Nogen ville have tænkt på det. - Måske.
Og dén skal lande på Månen?
Ja.
- Hvilket navn har man givet den? - Den her?
Den hedder Eagle.